Bazat pe evenimente reale
Ții minte când au venit?
Îți amintești de 9 aprilie?
Cred că da. Toți țin minte.
Deodată erau peste tot.
Gestapo, Wehrmacht, Abwehr, SS.
Toate trupele Germaniei.
Naziști germani.
Naziști danezi.
Au venit din întuneric.
Așteptaseră ziua asta.
Ai ieșit să îi vezi?
La ce te gândeai?
Parcul Căprioarelor, la nord de Copenhaga Mai 1944
Trebuie să fii prevăzător.
Să-ți execuți planul.
Dacă ești calm, nimeni nu va descoperi nimic.
Oamenii se uită doar la morți.
La nimic altceva.
Nu te vor vedea dispărând.
Nu-și vor aduce aminte că ai fost acolo...
...absolut deloc.
Știu că fac ceea ce trebuie.
Nu e nimic altceva de făcut.
Înțelegi?
Da...
Da?
Flori de la Dagmarhus. Cred că pentru o zi de naștere.
- Östergaard Petersen? - Corect.
Să semnez?
Nu.
Ai întrebat deseori de ce.
De ce facem asta.
De ce?
- Nu-i provoca. - Sigur.
Un motiv întemeiat:
Trupele Schalburg.
Bună dimineața.
Actele.
Nu, nu cred... Ai văzut actele?
Danezi în uniforme germane. Trădători.
Unii erau soldați cu experiență de pe frontul de est.
Brute ticăloase.
Imposibil să te apropii de ei.
Stau mereu în grup.
Sunt niște... viermi.
Pleacă!
Brancardierii ne ajută.
Polițiștii ne ajută.
Toți cei îndrăzneți ne ajută.
Au mărit recompensa.
10.000 de coroane.
- Pentru amândoi? - Doar pentru tine.
- Ce știu? - Știu că ești roșcat.
Vopsește-te, Bent.
Sau poartă o pălărie.
- Pălărie? - Șapcă, dacă vrei.
Ăsta e.
Un alt bun motiv:
Editorii naziști care împrăștie propagandă în ziare.
Redactor-șef Gaust?
Fiecare are motivele lui.
Pe 9 Aprilie, Jürgen vede cum nemții intră în oraș.
Coloanele nesfârșite de soldați îl fac să verse.
E amețit.
O stare ce se menține.
Până în acea zi de vară,
când a intrat într-un magazin ca să-i cumpere soției un aparat de radio.
În camera din spate se tipăreau ziare interzise.
În sfârșit, Jürgen găsește pe cineva care simte la fel ca el.
Nu peste mult timp încep activități ilegale.
Acum, Jürgen și alți câțiva sunt singurii rămași din acel grup.
Toți ceilalți fie au fugit în Suedia, fie sunt morți.
Executați.
Dar Jürgen... Jürgen a perseverat.
Ajută piloții britanici noaptea. Le duce explozibil sabotorilor.
Ia pastile ca să stea treaz.
Face rost de arme. Orice.
Și apoi merge împreună cu mine.
Ora?
11:25 p.m. Împușcat în gât.
Aksel Winther.
Procuror.
E cel mai important dintre noi.
Are acces la aproape toate sursele confidențiale din sediul poliției.
Are propriile legături cu englezii. Primește ordine direct de la ei.
Toamna trecută a organizat fuga evreilor.
Fără el n-ar fi fost nimic.
Din câte știu eu, ierarhia noastră e destul de clară.
- Nu am autorizat execuția lui Gaust. - Am decis că e sigur.
- Și eram prin zonă. - Chiar așa.
O semnătură pentru domnii de la Stockholm.
- Se pregătește ceva. - Ce?
E nevoie de discreție
și de cea mai strictă disciplină.
- O să-ți placă. - Cu Winther...
- E ceva mare. - ...mereu e ceva mare.
Pentru patrie.
Cine ar mai sărbători trei asasinate într-un local plin de nemți?
Trebuie să fii stăpân pe tine.
Nu suntem mulți. E greu de spus ce face fiecare.
Uneori lucrăm împreună, alteori lucrăm singuri.
El e Bob, veteran din campania de iarnă din Finlanda.
Profesorul, zis Înțeleptul, expert în a găsi informații despre orice și oricine.
Marele Urs, expert la femei. Mereu gata de petrecere.
Și Micul Urs, priceput la arme.
Se spune despre ei că atunci când trebuie să împuște un bărbat, îi împușcă și soția.
Vânzătorul de vin schimbă informații. Ni le vinde și nouă și nemților.
Banana, un fost boxer care ia parte la orice îi poate oferi puțină acțiune.
Carl, un tip nervos, dar dur când e nevoie.
Heinrich și Teddy. Studenți, cei mai tineri.
Smalle, vorbește întruna fără oprire, în special despre mâncare.
Cap, fostă călugăriță în Belgia. Are grupul ei în Kastrup.
Banana crede că e treaba lui să o protejeze.
Și Jürgen, prietenul meu.
Am mai vorbit despre asta. Stai departe de el.
Karl Heinz Hoffmann. Șeful Gestapo-ului.
El ne urmărește.
Hoffmann vrea să vorbească cu tine.
Nu te lăsa înșelat.
Danemarca n-a cunoscut vreodată un călău mai mare decât el.
Dar deja știi asta.
Pot să vă ofer un pahar?
Mă scuzați. Svend Christensen, detectiv.
- Cum vă numiți? - Ketty... Ketty Selmer.
- Noroc, Svend Christensen. - Noroc.
E excelent.
Căsătorită?
Da.
- Nu v-am mai văzut aici. - Călătoresc mult.
- Captivant. Cu ce vă ocupați? - Sunt creatoare de modă.
Fotograf. Tocmai am făcut o serie pentru Women of Today.
- Cine sunteți? - Mulțumesc pentru vin.
V-am întrebat ceva.
Pui prea multe întrebări.
La revedere, Bent.
La revedere, Bent.
Poate vreunul dintre băieți a vorbit prea mult.
Nu i-ar fi dat niciodată numele meu.
Uite-o.
Bent, e un hotel german. E plin de ei înăuntru.
- O să intru. - Aici?
Dacă nu te întorci într-o jumătate de oră, intru după tine.
Bine.
Departamentul Criminalistică. Ketty Selmer?
Ce vrei?
Pot intra?
Pe cine cunoști?
Sunt creatoare și fotograf de modă.
Uite.
- De ce mi-ai spus Bent? - Credeam că-i numele tău.
Cu ce te ocupi în realitate?
- Nu pot spune. - Trebuie.
Sunt curier. Stockholm-Copenhaga.
Transmit mesaje. Îl știu pe vânzătorul de vin.
Vânzătorul de vin? El doar transmite informația.
E un intermediar.
Nimeni nu lucrează pentru un intermediar.
Îl știu și pe Winther.
Ce faci pentru Winther?
Nu pot spune. Știi asta.
- Nu de asta ești aici. - Nu?
Pentru altceva ai venit.
Nu mă culc cu femei măritate.
Soțul meu e homosexual.
E o căsătorie fictivă. El e suedez, așa că pot călători nestingherită.
Te simți atras de mine?
Da.
De ce?
Pentru că ești frumoasă.
Câți ani ai?
23. De ce?
Ești tânăr.
Vârsta contează.
Acum pleacă.
- Ketty Selmer, ăsta e numele tău real? - Da, de ce n-ar fi așa?
Pleacă.
Ea e proprietara, Lis.
Și soțul ei, Helmer.
Aici locuiesc eu.
La subsol.
E un loc bun.
Un loc bun să aștepți. Așa stau lucrurile.
Majoritatea timpului mi-l petrec așteptând.
Primul e Horst Ernst Gilbert, editor la Scandinavian Telegrambureau.
Scuipă propagandă nazistă.
Refugiat politic din 1934. E spion și colonel în Abwehr.
Colaborează cu Hermann Seibold.
Obersturmbahnfuhrer SS. Șeful spionajului din Scandinavia.
Ultima e doamna Elisabeth Lorentzen.
Din Schleswig-Holstein. Scriitoare.
Funcție înaltă în Abwehr și secretara lui Gilbert.
Luați niște prăjituri.
Asta e cafea adevărată.
- Sunt nemți. - Spioni nemți.
Da, dar tot nemți rămân.
Nu ne-a interzis Comitetul de Eliberare să lichidăm nemți?
E mai mult o recomandare. Una pe care nu o respectăm.
E un ordin britanic. Londra vrea Abwehr-ul scos din Scandinavia.
Am înțeles eu ceva greșit?
Nu încercam noi să scăpăm de informatorii și naziștii danezi?
Ba da, dar acum ești la Forțele Speciale. O să faci ce ți se spune.
Bine.
- Ce spui, Bent? - Perfect.
- Dar eu nu omor femei. - Nu?
Atunci o să o faci tu, Citronen.
Sau ai și tu o problemă cu femeile?
Nu, nu am.
Dacă o să împușcăm înalți ofițeri naziști,
atunci cred că ar trebui să începem cu Hoffmann. Paralizăm tot Gestapo-ul.
- Nu există ordin pentru așa ceva. - Poți să dai tu ordinul.
Nu pot și nu vreau!
Stați departe de Hoffmann. E valabil pentru amândoi!
Bent, să nu te angajezi în conversație cu Gilbert.
Are o personalitate puternică și un... potențial intelectual semnificativ.
- Ciocăni la ușă și îl împuști. - Da.
Bună seara, domnule Nielsen.
Ieri am cunoscut o femeie. Ketty Selmer.
Așa?
N-ar trebui să te complici cu ea.
- Pe mine mă așteptai? - Da.
Ce vrei?
De unde știi cum mă cheamă?
- Cineva a vorbit prea mult. - Da. Dar cine?
Nu te teme. Suntem în aceeași tabără.
Suntem?
E Winther?
Nu mă întreba nimic. Și nu-mi cere să fac ceva pentru tine.
Și nu veni aici. E ultimul lucru de care am nevoie.
Noapte bună.
Mă duceam să o împușc pe femeia asta. Cea care îl turnase pe Finn.
Urc scările.
Bat la ușă. Ea deschide.
Sunt gata să apăs pe trăgaci...
Dar ea reușește să îmi spună că nu e informatoare.
Pe el îl turnase pentru că o înșelase.
Îi promisese că o ia de nevastă, dar era însurat deja.
Era o femeie singură și abandonată.
Stătea acolo și se uita la mine.
N-am putut să apăs pe trăgaci.
Plângea și plângea...
N-am putut.
Am făcut pe mine și am fugit.
Săptămâna următoare a mai turnat încă doi.
Am jurat că nu se va mai repeta.
De ce nu ai putut?
Am uitat că cei pe care-i împușcăm nu sunt oameni. Sunt naziști.
E a ta, Jürgen.
Trebuie să plecăm.
Dacă nu te întorci în 5 minute, urc eu.
Gata?
N-am putut s-o fac.
Am nimerit-o doar în umăr.
Nu am mai ucis pe nimeni până acum, Bent. Îmi pare rău.
- Cine sunteți? - Vin din partea lui Winther.
Trebuie să predau niște documente juridice.
- Pot să vă văd insigna? - Da, desigur.
Trebuie să fii precaut zilele astea.
Soțul meu se odihnește.
Doriți o ceașcă de ceai?
Mulțumesc, Budjonny
Faimosul general sovietic. L-am pregătit eu însumi, domnule...?
Christensen. Svend Christensen.
După Primul Război Mondial,
mulți ofițeri germani și-au încercat norocul în Armata Roșie.
Germania era sărăcită și în ruine.
Ofițerii ruși care acum luptă împotriva armatei germane...
...au fost instruiți de noi.
Dar cred că știați asta.
Veniți din partea prietenului meu Winther?
Da, mi s-a cerut să vă predau aceste documente.
Mulțumesc. Ați pățit ceva la mână?
Vorbiți o germană excelentă, domnule Christensen.
Mulțumesc. Am locuit în Germania.
Tatăl meu m-a trimis acolo.
Sunteți în mișcarea de rezistență.
Doar veniți din partea lui Winther. Puteți să vă relaxați.
Nu am o simpatie deosebită pentru Hitler sau național-socialism.
- Dar ați jurat credință Fuhrerului. - Asta e ceva între mine și conștiința mea.
Sunteți partizan.
Foarte interesant.
Un soldat fără front.
Sunteți un soldat bun?
Gata să plătească prețul?
- Ce preț? - Dumneavoastră ce credeți?
Viața.
Vedeți, nu există decât trei motive pentru a lupta într-un război.
Primul este cariera.
E foarte des întâlnit, dar nu e caracteristic unui bun soldat.
Oamenilor le e frică de moarte și nu se gândesc decât la ce va fi după.
Al doilea motiv e ideologia. Dragostea pentru patrie.
E mai interesant, dar visătorul eșuează.
Nu e destul de puternic. E prea superficial.
Iresponsabilitatea tinereții, aroganța tinereții.
Doar dacă nu arde de pasiune. Fanatic, dacă vrei.
Atunci o să fie un bun soldat.
- Și al treilea motiv? - Ura față de inamic.
Ura te seduce, te împinge să faci lucruri
pe care nu te gândisei vreodată că ești capabil să le faci.
Cu totul altceva e ura provocată de o stare nevrotică.
Ce vreți să spuneți?
Nevroticul e inteligent și pune totul la îndoială.
Dacă e trădat, ura i se stinge.
Și îndoiala învinge.
Războiul nu se îngrijește de nevoile nevroticului.
Tatăl blând și iubitor nu e de găsit în război.
Efortul tău, Christensen, e justificat.
Acum fii un bun soldat.
Pleci deja?
Trebuia să se ajungă și la asta.
Faci o mare greșeală.
Tatăl nostru, carele ești în ceruri...
Sfințească-se numele Tău...
Ceva nu e în regulă.
- Ce s-a întâmplat? - Condu.
Oprește.
Stai liniștit. Respiră.
Bent, o să te ducem la un spital privat.
Un ordin trebuie executat.
Înțelegi? Nu se discută!
- Seibold e o piatră tare. - E un soldat instruit!
Doamna Lorentzen e moartă și Seibold e rănit grav.
Unu din trei nu e suficient!
Atunci fă-o tu data viitoare.
O să ignor asta.
N-ar fi trebuit să stai la discuții cu Gilbert.
- Nu e nazist. Ne admiră eforturile. - Așa crezi?
Ar spune orice.
Gilbert e incredibil de talentat, nu-i așa?
Știa cine ești și de ce ești acolo. Te-a dus cu vorba.
După ce ai plecat, a râs de tine împreună cu soția lui.
El și Hoffmann au râs de tine!
Nu trebuie să se mai întâmple.
Îmi pare rău, îmi pare rău...
Asigură-te că rămâi în viață.
Mă întâlnesc cu Hoffman în jumătate de oră. Bent a lăsat hârtiile la Gilbert.
Acum Hoffmann vrea o explicație.
Jürgen... Ai vizitatori.
- Unde e Anne? - Așteaptă afară.
Te-am căutat. Ai promis că vii să ne iei.
Asta e de la tine. E o carte pe care o vrea ea.
- Dar e abia luni. - Nu, e azi.
Să sărbătorim? De obicei facem o mică petrecere.
Nu ne permitem.
Tu nu ai venit cu nimic,
iar tata nu ne va ajuta, atâta timp cât sunt măritată cu tine.
Așteaptă puțin.
Împrumutați-mi niște bani. Acum. Haide.
Tușește aici.
E ziua fetei mele. Haide.
E un băcan la ieșire din Runddelen. E un porc de nazist. Înoată în bani.
Nu sunt criminal.
Stai departe de el. Și tu, ursulețule.
Fugi și joacă-te cu yoyo-ul pe care ți l-a dat tatăl tău.
Scuze.
A învățat să fluiere?
S-au întâmplat multe.
Nu știu cât o să mai pot s-o duc așa.
Înțelegi?
- Bodil, aș vrea... - Nu vreau să mă duc în Suedia!
Trebuie.
- E mai sigur. - E sigur și aici.
Nu te pot vizita aici. În Suedia pot.
Te iubesc. Știi asta.
E războiul...
N-are nimic de-a face cu războiul. Nici înainte nu erai acasă.
Stăteam și te așteptam.
N-are nimic de-a face cu războiul.
Nu ești făcut pentru asta.
Nu ești genul ăla de om.
Stockholm, după 3 săptămâni
- Vin? - Cred că da.
- Ar trebui să știi dacă vin sau nu. - Ar trebui, dar nu știu.
În sfârșit.
Spex, de la serviciile secrete daneze.
- Flammen, Citronen. - Bun venit la Stockholm.
Mulțumesc.
- Bine ai venit! - Mulțumesc.
Acum trei zile, Gestapo-ul s-a răzbunat pentru atacurile asupra ofițerilor germani.
Au oprit un tramvai și au aruncat grenade asupra celor 29 de pasageri.
Vă puteți imagina consecințele. Dacă nu, uitați-vă în dosarul acesta.
Gestapo-ul amenință cu alte atacuri, dacă asasinatele continuă.
Teroare pură.
Teroare care putea fi evitată, dacă nu ați fi atacat cetățeni germani.
Despre ce vorbești?
Poate pe Hoffmann l-ai făcut să creadă că ești nevinovat,
dar noi știm că tu ai ordonat atacurile asupra lui Gilbert,
doamna Lorentzen și Seibold.
Nu știu despre ce vorbești.
- Sunt subordonat serviciilor britanice... - Serviciile britanice?
...și nu răspund nici în fața Comitetului pentru Eliberare, nici în fața armatei.
Ce dracu' tot zici?
- Îți bați joc de mine? - Despre ce e vorba?
Acesta e un ordin: orice reacție la atacul asupra tramvaiului iese din discuție.
Toate crimele, toate sabotajele trebuie să înceteze imediat.
Celulele comuniste au primit același ordin.
Cel puțin 50.000 de oameni sunt gata să le pice nemților în spate,
dacă aliații debarcă pe coasta de vest. E ceva mare.
Ne trebuie liniște absolută ca să organizăm aceste grupuri secrete.
Iar eu trebuie să le ascult pe cele 29 de victime. Și spun doar un lucru:
Răzbunare.
De pe vremea serviciului militar în marină și în armată, dle Faurschou-Hviid...
Da, vă rog.
...trebuie să cunoașteți consecințele insubordonării.
- E o amenințare? - O puteți interpreta cum doriți.
Noi depunem un efort militar imens.
Nici noi, nici Anglia nu vrem ca el să fie distrus de grupurile de partizani.
Scopul nostru e câștigarea păcii, nu escaladarea războiului.
Trebuie să îndeplinesc ordinele primite.
- Precum executarea lui Gilbert? - Printre altele.
Voi lua legătura cu Londra și voi afla pentru cine lucrezi.
Până atunci urmezi ordinele primite aici. Ai înțeles?
- Pentru patrie. - Pentru patrie.
- Da? - E Winther.
Spex nu pricepe. Crede că poate să stea la Stockholm și să hotărască totul.
Pe noi ne urmăresc?
- Da. - Echipa lui Spex din armată?
Nu, Spex e un idiot. E Siguranța suedeză. Le e teamă de tine.
- De ce se tem? - Că o să împuști pe careva în Suedia.
Nu vor necazuri cu prietenii nemți.
Ești faimos aici.
O să fie greu să dăm de Gilbert.
Gestapo-ul i-a dat două gărzi de corp.
Pot fi gata în două săptămâni. O să fac cum spui tu.
- Londra vrea acțiune acum. - Acum?
Gilbert își extinde operațiunile. A devenit o amenințare serioasă.
- Pot s-o facă Urșii? - Sunt prea zgomotoși.
E nevoie de precizie, discreție și un pic de creier.
Aș putea să îl împușc din mașină.
Dacă ne putem apropia suficient.
- E prea riscant. - O s-o fac eu.
Taci din gură, Jürgen.
- În cinstea lui Jürgen. - Noroc!
Am închis.
Bine, ce dorești?
Vrei să trăiești?
Porc nazist.
Umple-o.
Ouă, făină, drojdie, zahăr...
De toate.
Văd că ai cafea adevărată pentru amicii de la partid.
Arată bine merele.
- Asta e ciocolată adevărată? - Da.
Ce dracu' e asta?
Cine dracu' crezi că sunt eu? Crezi că am venit să-ți fur banii?
Crezi că sunt hoț?
Mă faci hoț?
Îmi pare rău...
Mulțumesc...
- Bună seara, Jürgen. - Bună seara.
- Vii târziu acasă. - Da.
Bună, iubire.
Uite ce ți-a cumpărat tati.
- Nu-i așa că e frumos? - Mulțumesc.
Și câteva rochițe...
Asta e pentru tine. Ar trebui să te țină câteva zile.
Mulțumesc.
Anne, intră în casă și pregătește-te de culcare.
Vin imediat și te bag în pat.
Jürgen, trebuie să îți spun ceva.
Am cunoscut pe altcineva.
Auzi ce-ți spun?
Nu trebuia să se întâmple. Dar s-a întâmplat.
Îmi pare rău.
Jürgen.
Nu.
- Cine e? - Nu contează.
- Cine e? - Nu îl cunoști.
Cine e?!
Fir-ar să fie, răspunde-mi. Cine e?
Ți-e frică de mine?
De ce dracu' ți-e frică de mine?
Niciodată nu ți-am făcut rău. Ți-am făcut rău vreodată?
O să îl omori.
Dacă-ți spun, o să îl omori. E singurul lucru pe care știi să-l faci.
De ce spui asta?
De ce spui asta? Ce e?
Nu e adevărat. De ce spui asta?
Te iubesc.
Unde ai fost?
Am fost...
- Pot să-l încerc pe ăsta? - Sigur că da.
E mai eficient dacă tragi foc cu foc.
Aksel a întrebat dacă vrei să faci o excursie în Suedia.
- Pentru calmarea nervilor. - Chiar așa?
- Spune-i că stau bine cu nervii. - Păstrează-l, Jürgen. E un cadou.
O să-mi iau altul.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Putem să plecăm în Japonia. Când terminăm cu nemții.
Mergem cu americanii în Japonia.
- Flammen și Citronen în Japonia? - Exact.
- Și apoi? - Nu mai există după aceea.
Nici aici. Nu pentru noi.
Cred că ar trebui să mergem.
Sus! Hai.
Sus!
Pentru patrie!
Cu puțin timp în urmă, Gestapo-ul a executat trei dintre tovarășii noștri.
Bob, Carl și Învățătorul, în față la Dagmarhus.
Avem un trădător printre noi.
Au fost trădați, nu e nicio îndoială.
Acum o oră au fost opt execuții la Ryvangen.
Sursa mea din Dagmarhus zice că la noapte o să mai fie încă opt.
Hoffmann răzbună cu vârf și îndesat asasinarea lui Gilbert.
Comuniștii au profitat și au sabotat fabricile de armament ale Riffelsyndikatet.
Iar acum o oră trupele Schalburg au bombardat parcul Tivoli drept răspuns.
Toate astea duc la alte atacuri, răzbunări și mai multe execuții.
Cer un moment de reculegere pentru camarazii noștri căzuți.
Sören, tu ești bigam?
Ce?
Te culci și cu altele?
Nu.
La naiba, nu.
N-aș putea face asta niciodată.
Erau prietenii mei. Am fost împreună în Finlanda.
- Prietenii trădează prieteni. - Să îl împușc?
- Încă nu știu. - N-am fost eu, fir-ar să fie!
Ce s-a întâmplat de fapt la Lauritz Betjent?
Ieșisem să sărbătorim invazia Franței.
Stăteam la bar.
Eu, Micul Urs și Marele Urs.
Ne întoarcem și îi vedem pe Bob, Carl și pe Învățător
înconjurați de Gestapo.
Nu mai era altceva de făcut...
...decât s-o ștergem de acolo.
Ce zic Urșii?
E adevărat ce spune.
Despre ce a fost la Lauritz Betjent. E adevărat.
Bine, Sören. Scuze. Dar știi cum e.
Da. Știu cum e.
Îmi mai trebuie timp, dar o să găsesc trădătorul.
Până atunci, stați ascunși.
E o revoltă în Vesterbro.
Tu unde erai?
Unde erai când a izbucnit revolta populară?
Unde erai pe 26 iunie...
...când Copenhaga s-a ridicat?
În sfârșit, oamenilor le ajunsese.
În sfârșit făceau ceva.
Suntem aproape.
Război.
Sunt 32 de morți...
...și e doar începutul.
Comuniștii se luptă.
Noi așteptăm.
Bună, Ketty.
Cum ai intrat?
Azi e ziua mea.
Să îți cânt ceva?
Nu. Aș vrea să te invit la cină.
- Cine te-a trimis? - Nimeni.
Hoffmann tocmai te-a declarat inamicul nr. 1 pentru germani.
Recompensa e de 20.000 de coroane și tu intri în camera mea?
Insurecția a cuprins străzile și tu vrei să mănânci.
- Ești nebun? - În regulă. Scuze, plec.
Trebuie să fii precaut.
Trebuie să-ți acoperi părul.
Ia asta.
- Ce făceai înainte de război? - Tot felul de lucruri.
- O dată am fost dansatoare. - Dansatoare?
Unde?
La teatrul Apollo.
A fost distractiv.
Nu era prea frumos, dar era distractiv.
Și am cunoscut mulți oameni. Acolo l-am cunoscut pe Winther.
Winther m-a ajutat.
Mi-a găsit un loc unde să stau și ceva de lucru.
E un om deosebit.
- Crezi? - Da.
Tu de ce o faci?
Ce să fac?
Să omori atâția.
Cineva trebuie să o facă.
Da, dar de ce să ucizi?
Ce putem face?
Am fost trimis în Germania în 1940 de către tatăl meu...
să învăț să servesc și să gătesc.
Directorul locului unde lucram era nazist.
Bucătarul era nazist.
Câțiva dintre chelneri erau naziști.
Îi serveam în fiecare zi. Peste tot.
O fată care lucra la hotel era evreică.
Nimeni nu știa.
Reușise să țină secret.
Bucătarul a aflat.
A turnat-o.
Au bătut-o la sânge până să vină polițiștii să o ia.
Nu trebuie să se întâmple și aici așa.
Sabotajul nu înseamnă nimic.
Singurul lucru care trebuie făcut este să îi elimini. Unul câte unul.
Până când n-a mai rămas niciunul.
Era iubita ta?
Ce s-a întâmplat cu ea?
- Și tu? - Nu știu.
Am fost fericită când a venit războiul. A fost o ușurare.
Pentru că, în sfârșit, puteam face un lucru bun.
Am lucrat pentru Winther.
Duceam scrisori și transmiteam informații.
Era amuzant la început.
Dar acum e diferit.
Totul e gri.
Cred că vreau doar să supraviețuiesc.